NABABUL
"Cel din urma reprezentant al boierului mare de odinioara", cum il numea Nicolae Iorga, Nababul a fost un om foarte bogat si un mare iubitor de arta.
Intruchipare a fruntasilor neamului, blanzi si marinimosi, mandri pastratori ai averilor mostenite, dar si ai credintei si ai datinilor, Gheorghe Grigore Cantacuzino, supranumit Nababul datorita averii sale fabuloase, a fost un boier reprezentativ pentru sfarsitul de secol al XIX-lea. Spre deosebire de arivistii care incercau sa "inlocuiasca prin desfasurarea obraznica a bogatiilor «spita» ce-i lipseste", precum spune I.C. Filitti in "Arhiva G. Gr. Cantacuzino", Nababul dadea dovada in actiunile sale de calmul, increderea si generozitatea pe care numai o mare avere si o descendenta din os domnesc ti le pot da. Intruchipare a "conservatismului boeresc roman", acest boier a stiut sa pastreze si sa sporeasca bunurile materiale ale familiei, a construit castele la Busteni, Floresti, Bucuresti, a fost un exemplu in ceea ce priveste viata privata. "In mijlocul unei generatii risipitoare a pastrat avutul stramosesc si l-a adaogat prin carmuire inteleapta, inchegand aproape iaras avutul strabunului sau, Constantin Postelnicul. Aceasta insemnata avere el o socotea drept temelia necesara a stralucirii numelui sau istoric, dar totodata ca izvorul din care se revarsau atatea mili ramase necunoscute, dupa datina crestineasca a caselor boieresti... Bun si bland, primitor fara trufie, increzator in insusirile neamului", asa il descrie acelasi I.C. Filitti. Avea drept pasiune adunarea si publicarea documentelor referitoare la istoria familiei sale. Pe cand era prim-ministru l-a insarcinat pe tanarul istoric Nicolae Iorga sa studieze, sa comenteze si sa publice documente referitoare la istoria Cantacuzinilor. Nababul iubea si respecta trecutul; citea si transcria hrisoavele din bogata sa arhiva in care gasea faptele stramosilor.
FRANCOFIL. Gh. Grigore Cantacuzino, fiul lui Grigore Cantacuzino, s-a nascut la 22 septembrie 1833. Educat in copilarie de un perceptor francez, Peyreboive, si-a continuat studiile in capitala Frantei, unde si-a luat licenta in Drept cu teza "Teoria inovatiei in Dreptul romanesc si in Dreptul francez". In timpul studiilor a cunoscut-o pe Zoe Bibescu, fiica domnitorului Bibescu, cu care s-a casatorit. Zoe a murit in 1859 la Pau, lasandu-i lui Gheorghe o frumoasa zestre, dar nici un copil. In 1864 s-a recasatorit cu Ecaterina Baleanu, iar impreuna au avut doua fiice si sase fii: Mihail, Nicolae, Irina, Serban, Grigore, Alexandra, Draghici si Stefan, ultimii doi, morti in frageda pruncie, la 16 septembrie 1884, din cauza difteriei, o boala contagioasa.
![]() |
![]() |
Castelul Zamora din Busteni, realizat in stilul romanesc al sec. al XVII-lea, se afla acum in proprietate privata; in fotografia din 1928 poate fi admirata sala ardeleneasca
|
| ||
PE DOMENIUL FLORESTI SE AFLA UN SANATORIU TBC
|
|
UN ORATOR SOLEMN SI GRAVGh. Gr. Cantacuzino si-a adunat alocutiunile rostite cu diverse prilejuri in cartea "Cinci discursuri politice". In prefata la aceasta lucrare, B. St. Delavrancea ii aduce elogiu "oratorului senin" care "pronunta fiecare cuvant, fiecare fraza fara nici o schimbare a figurei, cu glasul solemn si grav, cu ochii scanteietori de o lumina in care imbraca pe auditor, cu gestul sau rar si larg, cu accentul dâo incisivitate stapanita, cu o energie cumpatata ca sa nu alunece in vehementa, cu caldura care creste oprindu-se la inflacarare". NABABUL VOIA SA ACOPERE PALATUL CU AURIn parcul imens din jurul castelului, artari canadieni maiestuosi fac umbra bolnavilor de plamani, cainilor vagabonzi si vacilor lasate in voia lor la pasune. De abia de curand, Primaria Floresti s-a gandit sa puna un paznic la palat, pentru a stavili vandalizarea. In sat circula mai multe legende in legatura cu "Micul Trianon". Profesoara de Geografie si directoarea scolii, Stefania Albu, ne-a dezvaluit cateva dintre ele. "Se spune ca acoperisul era facut din banuti de argint si ca Nababul ar fi vrut sa acopere tot palatul cu aur, dar nu a fost lasat de Guvernul acelor vremuri. Batranii susoteau ca ar fi avut 365 de camere, cate una pentru fiecare zi a anului; dar n-aveau unde sa fie atatea. Unii spun ca mai sunt mobile prin casele oamenilor din Floresti, descendenti ai rromilor care au muncit pe mosia Cantacuzinilor, dar nu am putut sa verific acest lucru." Parterul inalt cuprindea de fapt 15 incaperi, intre care o mare sala de onoare de peste 70 mp. Etajul era mai scund, dar avea camere mai multe si mai mici. ZGARCENIA NABABULUII. Gh. Duca, in "Portrete si amintiri", isi aminteste ca, de cele mai multe ori, Nababul nu-si arata mainile. Le tinea dosite in buzunare, de unde se auzea zanganitul ritmic al unor obiecte metalice. Se spunea ca n-avea niciodata un gologan si ca, daca din intamplare se urca intr-o birja, n-avea cu ce-o plati. Nababul se juca cu cheile nenumaratelor sale case de fier in care nu tinea aur sau argint, ci vrafuri de acte si pergamente, documentele de veacuri ale familiei Cantacuzinilor. Duca spune: "Avea un fel prea larg de a concepe lumea si afacerile, pentru a putea fi gratificat asa de usor cu stigmatele banale ale avaritiei". |