Constantin Dragomir, ca să facem o parabolă, a fost unul dintre oamenii de prim-plan în cadrul Cenaclului datorită activităţii sale din spatele scenei.
![412-135848-untitled1.jpg 412-135848-untitled1.jpg](/usr/imagini/412-135848-untitled1.jpg)
INTERFAŢA. Comunicarea între Păunescu şi cei de pe scenă şi public se făcea de multe ori prin bileţele cu sugestii-ordin, versuri sau gânduri ale spectatorilor. Purtătorul acestora era Costică Dragomir. Prin mâna lui a trecut şi o notiţă venită din partea unor tineri din sală, aparţinând comunităţii turce din Mangalia. Sub aparentul ton de apreciere la adresa spectacolului, în bilet erau strecurate câteva cuvinte în limba turcă.
FRECUŞURI. Unul dintre ele se pronunţa "benimboc" şi avea sensul de, pardon, "căcatul meu". Păunescu a primit biletul şi l-a citit publicului cu patosul specific, dar evident fără să-i cunoască sensul. La acea vreme apăruse deja o tensiune între Constantin şi Păunescu, drept pentru care eroul nostru a reprodus integral biletul în cronica sa şi dând-o spre "bun de tipar" bardului. Reacţiile au apărut imediat după ieşirea revistei pe piaţă, începând cu redacţia de limba turcă a radioului şi sfârşind cu secretara cu propaganda de la judeţeana de partid, al treilea om ca putere în Constanţa. Aceasta din urmă a venit cu o falcă în cer, proferând felurite ameninţări la adresa cronicarului, dar s-a înmuiat repede: "I-am spus că voi scrie o nouă cronică în care evenimentul a fost premeditat şi că îl voi pune în seama întregii comunităţi turce din judeţ, pentru că nu era vorba doar de doi-trei adolescenţi puşi pe glume, ci despre un grup destul de mare. În plus, nici unul dintre ei nu s-a ridicat să i-a poziţie". Perspectiva declanşării unui astfel de scandal, ale cărui viitoare dimensiuni nu puteau fi bănuite, a făcut-o pe "tovarăşa" să ia imediat în calcul o altă variantă. "I-am propus ca la ultimul spectacol să-l cheme pe scenă pe şeful comunităţii şi acesta să-şi ceară scuze în faţa tuturor pentru gluma proastă sau ce-o fi fost, ceea ce s-a şi întâmplat. Grasu' s-a prins că am publicat materialul în mod intenţionat, dar nu a părut să se supere prea tare, o vreme mă primea cu «Salut, Benimbocule!»." Astfel de întâmplări, atitudinea dictatorială a lui Adrian Păunescu, răceala care se instalase între cei doi şi lipsa de perspectivă ca lucrurile să se îndrepte l-au făcut pe Constantin Dragomir să îşi dea demisia de la Flacăra. În plus, nici muzica din capul lui nu era cea care i se cerea să o cânte. După câteva sute de spectacole devenise un robot. Mereu secondându-l pe bard trebuia să-i ghicească semnificaţia fiecărui gest, o fluturare de mână, o întoarcere a capului şi să facă ce i se cerea spunând mereu: Da, boss! Boss-ul era un om care atunci când punea mâna pe cineva îi storcea toată energia disponibilă şi-l determina să caute resurse noi. "După ce am plecat, Grasu' o suna noaptea pe nevastă-mea şi-i spunea: «L-am iubit ca pe-o amantă şi-acum ne-nşală pe-amândoi! Dă-l afară!»."
Poveste de cronicar...