![156424-127.jpg](/usr/imagini/2011/03/15//156424-127.jpg)
Pentru Guvernul României, vorbeşte cu poporul doamna Vass. Pentru Preşedinţia României, face acelaşi lucru domnul Lăzăroiu. Ca să dau doar exemplele cele mai grăitoare (literalmente, pentru că domniile lor grăiesc public cam de trei ori pe săptămână).
Nu există domenii care să scape acestor ziceri. Fiscalitate, refacerea ordinii şi demnităţii de pe scena politică, lupta cu sărăcia, lupta cu bogăţia, conturile din Elveţia, educaţia, spitalele, relaţiile de muncă, exporturile, rezultatele viitoarelor alegeri, reforma partidelor, tezaurul naţional de basme şi de snoave, toate astea sunt abordate frontal de consilieri şi aceste abordări nasc ore de dezbateri – audio, video şi online.
Să nu fiu greşit înţeles. Cred în consilieri buni, pregătiţi, cu personalitate şi chiar vocali. Tehnocraţi – ca să zic aşa. Ca premier am avut consilieri. Şi români, dar şi câţiva specialişti străini, în baza unor înţelegeri cu Uniunea Europeană. Numai că ei mă consiliau pe mine. Colegii mei din Guvern aveau, la rândul lor, consilieri care, aţi ghicit, îi consiliau pe ei. Preşedintele Iliescu avea, desigur, şi dânsul consilieri. Dar, în acea vreme, consilierii nu consiliau poporul.
Motivul acestor precizări e foarte simplu. Consilierul poate fi un om responsabil în sine, dar, din punct de vedere politic sau administrativ, nu are nici un fel de răspundere pentru ceea ce spune sau ceea ce propune. Poate fi, eventual, schimbat dacă nu corespunde. El nu are la îndemână nici bugete şi nici aparatul necesar ca să pună în mişcare o idee sau alta. Mai mult, consilierul nu răspunde dacă o propunere a sa nu e aplicată sau e aplicată şi dă rezultate proaste.
În mod firesc, şi mijloacele şi răspunderea sunt la oamenii politici, aleşi sau numiţi în diverse funcţii. Ei iau decizii, mai bune sau mai rele, consiliaţi mai bine sau mai rău. Ei ar trebui să iasă în public şi să susţină teze sau să combată teze, să propună măsuri sau să prevadă evoluţii. Doar atunci când cei care au răspunderi îţi asumă asemenea poziţii, putem trece la o dezbatere reală.
Consilieri de genul celor pomeniţi mai sus vorbesc pentru că anumite perdele de fum să ne ţină ocupaţi în timp ce Emil Boc — "eroul", "avocatul unui nou model de dezvoltare a ţării", nemaivăzut în ultimii douăzeci de ani, să se poată ocupa liniştit, împreună cu ceilalţi miniştri de împărţirea banilor, din bugetul "de rezervă", către clientela PDL. Sau ca să testeze: "şmecherii" politice.. De exemplu, votul prin corespondenţă la următoarele alegeri... Sau ca să îşi facă publicitate personală. Umbra personajului important pe care îl consiliază e mereu îndărătul lor şi le oferă o anume seriozitate şi credibilitate aparentă. Nu-ţi poţi închipui că omul nu ştie ce spune.
În realitate nu e aşa. Toate aceste baloane de încercare sunt urmate de nimic. Consilieri fără răspundere vorbesc atunci când puterea politică n-are ce spune pentru că situaţia e gravă şi e greu să mai ieşi pe stradă sau la televizor. N-o să mai întreb acum în care ţară din lume consilierul politic al preşedintelui face bilunar predicţii în legătură cu alegerile ca şi cum ar fi consultantul unei case de pariuri electorale. Toate astea au intrat deja în folclorul curent.
Din păcate, iată, "consilierii poporului" sunt figuranţii pe care actuala putere îi împinge, tot mai des, pe scena Marelui Circ Naţional, în timp ce pâinea se scumpeşte continuu.